Това е Катарго, родината ми.
Това е… Катарго.
Това ли е мястото?
The Eastern Spirit Subbing Squad представя
Бяхме се загубили - всеки в своята малка, черна стая.
Толкова много страдахме, за да намерим отново светлината.
Болеше силно, но все пак не се отказахме.
Нима дори и сега ще продължим
да се блъскаме в нови стени?
Макар всички около мен да притежават силата да упорстват,
аз все още я търся, не мога да я достигна!
Въпреки това, ако те се опитат да ме поучават,
няма да слушам, просто ще пея.
Грешен е пътят, който не води до утрешния ден.
Поеми си дълбоко дъх и опитай по по-прекия път.
Няма да бъде лесно, но преди да пристъпиш напред,
покажи ми как да остана до теб.
МАГИ Кралство на магия
Единадесета нощ: "Бездънната падина"
Извинете?
Да. Някога мястото беше познато като Катарго.
Това беше градът,
от който робите тръгваха към пазарите.
Сега вече е пуст…
Няма да намеря Фаналис тук.
Какво да правя сега?
Хей, събери мъжете. Фаналис!
Бая ще спечелим от нея. Побързай!
Още няколко души и тя е наша.
Добре ще се уредим.
Добре ги чувам. Дали да не се включа в разговора?
Достатъчно.
Кои сте вие? - Боя ли си търсите?
Съветвам ви да се укротите.
Наистина ли вярвате, че ще победите Фаналис?
Да вървим! - Проклятие!
Да развяваш тази червена коса точно тук…
Много ясно, че ще го приемат за предизвикателство.
Щеше да се справиш и сама,
но е по-добре да не се стига до там.
Много мило от ваша страна. Макар че не ви познавам.
Но това сме си ние!
Кои по-точно? - Ами на Али Баба… От Балбад.
Сабмад?
Брат ми иска да продаде хората на Балбад в робство!
И Абмад…
Изненадан съм! Какво те води чак тук?
Казаха ми, че тук има Фаналис и дойдох да ги търся.
Явно надеждите ми са били напразни.
Почакай!
Старейшината от село Торан?
Да. В момента с Абмад живеем там.
Старейшината ще знае как да ти помогне.
Ние сме част от група учени от Синдрия,
които са дошли да изучават хората на Торан.
Много сме благодарни на Синбад.
Торан са мистериозно племе с представители по целия свят.
Интересуваме се предимно от интересния им език.
Много е труден, а много често се появява
по стените на Лабиринтите.
Пътуваме от едно село до друго, за да разрешим мистериите.
С помощ, разбира се.
Како! Хапни си, хапни си!
Това ли?
Ако не го направиш, ще ги обидиш.
По-добре недей.
Брат ми още помни как плака, докато ги яде.
Направи го вместо мен. Благодаря ти.
Просто не искам да обиждам хората тук.
Защото това може да сложи край на обучението ни тук.
Явно тук много ти харесва.
В момента това е най-доброто, на което съм способен.
Така съм решил… това е всичко.
Това е домът на старейшината.
Със сигурност ще научиш нещо за Фаналис от него.
Не мога да ти кажа всичко за Фаналис!
Но тя е в добри отношения с крал Синбад!
Защо да не й помогнем?
Наистина ли са приятели?
Тази червена коса!
Ти си Фаналис, нали? - Да.
Отвъд Бездънната падина,
която разделя континента на две,
могат да бъдат намерени Фаналис, или поне така казват.
Обаче никой не е способен да премине Падината.
И никой не може да се върне обратно.
Много са се опитвали да преминат,
търсейки свои близки.
Никой не се е връщал.
Още ли искаш да отидеш?
Ето.
Много ти благодаря.
Къде е Абмад? - В момента учи.
А и гъсениците сигурно му стигат.
И двамата изглеждате по-различни.
Сигурно си права.
Всеки си има място, на което да принадлежи.
За нас то не беше дворецът. - Където да принадлежиш…
Трябва да благодарим на Али Баба, че ни накара да го осъзнаем.
Той винаги е бил такъв.
Трябва да отида.
Да намеря своето си място.
Но може да не се върнеш, нали?
Не се тревожи. Ще се върна. Защото съм силна!
Сякаш се намирам на края на света.
Наистина отиваш, а? - Да.
Да се пазиш. - Разбира се. Тръгвам!
Дори долу да няма нищо, трябва да се уверя лично.
Семеен носител: Амол Селсейра!
Не е възможно да няма дъно.
Така ще мина от другата страна.
Става все по-тъмно,
макар че няма какво да пречи на слънцето.
Нищо не виждам. Струва ми се, че ще полудея.
Наистина ли слизам надолу?
Дали наистина няма дъно?
Пуснете ме! Пуснете ме!
Ами ако слизам право в Земята на мъртвите?
Мри, мри, мри! Безполезен боклук такъв!
Ти си моя робиня!
Не… Страх ме е!
Стигнах ли?
Това ли е дъното?
Аромат на земя…
Съвсем обикновена. Успокой се.
Мога да създам светлина.
Не, да не губя енергия. Просто…
Стена зад мен, огромно празно пространство отпред.
Мога да продължа!
Без повече колебания!
Ще тичам, колкото и дълго да трябва.
Какво ще правите сега?
Моят спасител ми заръча да се върна у дома.
Върни се в родината си! - Сигурно имаш роднини!
Дори родителите ти може да са живи!
Дори отпред да няма нищо…
Значи това е желанието ти, Мор.
Значи трябва да го направиш! - Да, вече нищо не те задържа.
Вече можеш да направиш всичко, което си наумиш!
Ще тичам и ще открия мястото си.
Точно това искам!
Светлина?
Къща?!
Справи се чудесно, Моргана.
Заповядай.
Пийни си. - Благодаря…
Сигурно не е много хубав.
Отдавна не съм имал посетители.
Забравил съм как се прави чай. - Не, добър е!
Радвам се да го чуя!
Кой всъщност си ти?
Аз съм… Юнан. Пазителят на гората.
Пазител…
Откъде знаеш името ми?
Извинявай! Това е доста грубо от моя страна.
Просто го чух.
Торанците те нарекоха така, преди да се спуснеш надолу.
Бил си наблизо?
Чух го от тук. Чувам всичко,
което става от двете страни на падината.
Затова…
Хората, с които искаш да се срещнеш…
Знам за Фаналис.
Значи съществуват?!
Има Фаналис отвъд…
Има. Искаш ли да ги видиш?
Искам! Много! Пусни ме да отида!
Разбира се. Само че…
Няма да можеш да се върнеш. Сигурна ли си?
Мога да те заведа до там, но не мога да те върна.
Предпочитам да не правя това…
Когато видя родината си, ще се върна в Синдрия.
Може би е по-добре за теб…
Фаналис са страдали толкова много.
Греша ли, Моргана?
От тази страна
светът скоро ще бъде сполетян от ужасна война.
За какво говориш?
Какво?!
Принце, такава е ситуацията.
Вече нямаме време за преговори, нали?
Моля ви да се върнете в страната си незабавно.
Ще трябва… Но предупреждението ми не беше лъжа.
Империята Ко може да нападне Магнощад в бъдеще.
Предайте се или умрете.
Имате време да помислите!
До скоро виждане.
Проклети да сте, гои!
Хей, Коха!
Мина цяла вечност! - Така е, но трябва да се извиня.
Налага се да се върна в родината си.
Много ми се иска да си поговорим,
но у дома имат нужда от мен.
Война ли?
Императорът на Ко е починал.
Той толкова държеше да разшири страната на запад.
Кой знае какво ще стане сега?!
Али Баба… Аладин…
Какво ще правят сега?
Хакурю и Хакуей?
Генерал Рен Хакуей и Западната армия. Скоро ще бъдат тук!
Кои са тези хора?
Господарке Хакуей.
Кого водите със себе си?
Тези стотина добри мъже ни бяха изпратени от Кога.
Личната ми гвардия. - Повече от 100 души гвардия?
Моята Паймон е женски джин и не обича да отказва.
Впечатляващо!
Преди 6 месеца сте се срещнали и с брат си, нали?
Да… Хакурю трябва да пристигне всеки момент.
Какво има? - Господарю Коумей, погледнете!
Какви са тези чудовища?!
Хакурю… Какво си мислиш, че правиш?
Генерал-губернаторът се завърна!
Господарят Коуен.
Ако можехме да бъдем по-мили,
без да сме наранявали никого!
Ако можехме да бъдем герои,
без да трябва някой да става зъл…
Има едно момче магьосник,
което вече няма магия.
Реших, че трябва да върна поне неговата усмивка.
Вярвам, че не сме родени, за да загиваме
под тонове неща, а трябва да се научим
как да опазваме истинските.
Ние с теб можем да бъдем като пеперудите.
Да бъдем заедно, дори и някой ден да се разделим.
Дори небето да не е достижимо за твоите криле,
можеш да го съзерцаваш.
Трябва да можеш да го приемеш!
А колко хубаво би било да го докоснем с ръце…
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Следва: "Новият император".